НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ
И сбиращият се звезден прашец
към пробуждане зове ориста предначертана от векове.
А мъжете се изправят
пред пътешествие през пясъците на времето.
Тази карма като верига ни оплита.
Съдба, засенчваща светлината!
Ставай! Ставай! Ставай! - С куршум на гордостта...
Давай! Давай! Давай! - ... стреля неговата ръка!
Ще те сломи! Ще те сломи! - И нека юмруците му
носят свещеното видение с названието "Станд"!
Епизод 17 "Любовниците, част 2"
Отличен мост излезе от теб, Джотаро.
Абе, Джотаро. Гърбът ме сърби.
Почеши го.
Малко по-надолу. По-надолу.
Да, точно тук. И не си забивай ноктите.
Г-н Джостар? - Какво има?
Имам чувството, че някой ме чеше по гърба.
Така не мога да се концентрирам върху своя Станд!
Кога се е събрала такава тълпа?
Г-н Джостар, бъдете по-тих! Хора гледат!
Мислят ви за луд! - Не викам от кеф!
О, не! - Горкият човечец...
Да му дадем някоя друга пара. - Докъде опряхме...
Не е лесно да имаш такъв възрастен роднина.
Съгласен съм.
Какьоин, купи телевизора и да се махаме от тук.
Вие ли сте собственикът? - Да, аз съм.
Купувам онзи телевизор.
Не е за вярване, че Какьоиновият Жрец и Колесницата на Полнареф
се смалиха и влязоха в тялото на Джостар.
Искат да се бием? Виждам ги!
Излизат от артерията, водеща към продълговатия мозък и Любовниците.
Насам! Разполагаме с няколко минути,
преди паразитът да прояде мозъка на г-н Джостар! По-живо!
Така.
Вие сте, г-н Джостар! - Пурпурен отшелник!
Това са...
Тези пипала излизат от паразита! - Най-сетне сме в продълговатия мозък,
но виж колко е пораснал проклетият паразит!
Ето го!
Виж! Прави на каша мозъчните клетки на г-н Джостар с помощта на щипците си
и с тях храни паразита!
Трябва да го победим и да изкореним корените на паразита час по-скоро,
или ще изяде мозъка му! - Добре! Ще ги разпарчетосам!
Не, няма да е на парченца... Ще ги настържа!
Като репичка!
Кучи син!
Сега е шансът ми!
Успяхме! - Не мисля.
Много е пъргав, Какьоин.
Но вече ми е като прочетена книга.
Трябва да си по-бърз, за да ми се...
Полнареф! С кого разговаряш?
Това там не съм аз, Полнареф. Не си посякъл Станд.
Онова нещо се разлага.
Какво?
Любовниците съм... аз!
Полнареф!
Дегизирал се е с помощта на мозъчните клетки
на г-н Джостар! С онази каша от мозъчни клетки
се е дегизирал като Зеления жрец.
Полнареф всъщност срази кукла, направена от такива клетки!
Вързахте се като първите глупаци!
Хайде бе! Какво правиш?
Излъскай ми обувките като хората, Джотаро!
В изключително добро настроение съм!
Обувките ми трябва да блестят като настроението ми.
Искам небето да се отражава в тях.
Може да ги лъснеш с униформата си, ако щеш.
Всъщност защо не вземеш да ги излижеш направо?
Ало! Какво си записваш?
Сметката ти. Рано или късно ще си я платиш.
Записвам си, понеже съм късопаметен.
Джотаро, момченце...
Както и да е. В крайна сметка краят ще е един и същ.
Какьоин, погледни главата на куклата, която посякох!
Тая гад се разцепи на две!
Запомнете. В нашия свят печели този, който се познава най-добре.
В Езоповата басня костенурката побеждава заека,
понеже познава прекрасно физическите си възможности.
Същото важи и за мен.
Известно ми е, че ми липсват бързината и силата,
за да ви убия.
Началото се бележи в момента, в който признаеш слабостите си!
Изумруден плясък!
Уби ли го?
Никнат още клетъчни кукли! И продължават да се множат!
Човек може да притежава по един Станд. Следователно само един е истинският!
Но кой? - Той!
Изумруден плясък!
За малко! Бях точно до този.
Колкото повече повалям, толкова повече изникват!
Не, не... Аз съм.
Аз съм! Аз съм! Аз съм!
Аз!
Достатъчно, Полнареф! Прибери Станда си.
Не мога да гледам как страдаш заради моя мозък.
Мамка му! Не мога да оставя нещата така.
Оттегли Станда си! Или ще загинеш!
Освен това времето ни изтече.
Рано е да се отказвате, г-н Джостар!
Не мога да различа истинския. Всичките са ми еднакви.
Кой ли е той? Кой е Стандът?
Кой?
Най-слабият в историята също така е и най, най, най...
Най-ужасяващият!
Джотаро, я погледни тая златна гривна.
Би зарадвал някое момиче, ако й подариш нещо такова.
Джотаро, виждаш ли процепа в стъклото?
Задигни гривната със своя Станд.
Задигни я, казах, тъпоглавецо!
Не се моткай!
Или аз да счупя стъклото и да я взема?
Сигурен ли си, че искаш да ме сгащят и да ме пречукат от бой?
Джоузеф ще пукне от болка.
Действай! Докато продавачът е с гръб!
Крадец!
Негодник...
Станд - Любовниците Носител - Стийли Дан
Крадец, продавачо!
Не му давай да се измъкне, братле! - Разбира се.
Кучи син... - Какво? Крадец ли?
Къде е? - Този ли?
Азиатчето? - Там, откъдето съм родом,
режат пръстите на крадците.
Не те съветвам да използваш Станда си срещу цивилни.
Отрепка! - На ти!
Боклук! - Долен крадец!
Измитай се от страната ни, нищожество!
Бъди благодарен, че още си с пръсти!
Представи се отлично! Браво!
Благодарение на теб свих по-ценна вещ.
Джотаро! На какво се хилиш?
Кое е толкова забавно?
Просто нямам търпение за предстоящото.
Това, което направи, ме развълнува още повече.
Нямам търпение за момента, в който ще се разплатим!
Шибаняк!
Нещо си сбъркал рейса.
След секунди старият Джостар ще ритне топа.
Това е реалността.
Грешиш. Ти не ни познаваш.
Не познаваш Какьоин. - Моля?
"Началото се бележи в момента, в който признаеш слабостите си"?
Уви, съгласен съм.
Да се опознаеш е важен съвет.
Само дето бегло познаваш враговете си.
А е добре да ги познаваш. Още ли не си забелязал?
Моят Жрец...
Може да пуска корени по земята и да ви проверя до един!
Кога ми се е лепнало това чудо? - Ти си истинският Станд!
Изумруден плясък!
Спипахме го!
Брей, брей, брей... Така като гледам Какьоин те e пипнал.
Само се чудя дали ще се доредя за моята разплата?
Осъзна, че не ни е по силите и се опитва да избяга в артерията!
Мъчи се да излезе от главата на г-н Джостар!
Маха ли се? - Супер! Успяхме!
Г-н Джостар, паразита!
Овърдрайв!
Паразитът се изпарява! - Отървах кожата.
Заздравихме паразитилятелските си отношения, г-н Джостар.
Полнареф, момченце... Чакайте.
Ако е напуснал мозъка ми, значи...
Стандът се връща при носителя си!
Проклятие! Джотаро не знае за това!
Какво има? Защо отстъпваш?
Няма ли да ми кажеш какво става с дядо ми?
Защо се панираш? Къде хукна?
Да не побягна?
Късно е обаче за това.
Моля да ми простите, г-н Джотаро!
Признавам се за победен! Ще се променя!
Ще пълзя и ще ви лижа обувките! Съгреших!
Налагайте ме колкото поискате! Ударете ме! Ритнете ме!
Само пощадете живота ми!
Съвсем скоро Любовниците ще се върне!
Тъпият Джотаро дори не го подозира!
Този път ще се шмугна в твоя мозък!
Какьоин е на стотици метри от тук. Сега ще видиш ти!
Ще страдаш така, че смъртта ще ти се види сладка!
Тук е! Тук е! Тук е!
Влез в него!
Предположих, че си кроял нещо такова.
Не знаеше ли, че моят Платинена звезда
има отлични зрение и рефлекси?
Ти въобще проучи ли ни?
Нищичко не съм кроял! Твоят Станд е...
На "ти" ли ми говориш?
Не! Исках да кажа, че Стандът на Ваше величество
превъзхожда всички други! Само исках да прибера своя!
И сам виждате! Счупихте ми крак и ръка!
Не съм в състояние да се бия, камо ли да помръдна!
Прав си. Що се отнася до сметката ти,
предполагам, че кракът и ръката ти ще я покрият.
Заклеваш ли се повече да не се мяркаш пред очите ни?
Да, заклевам се! Ще замина за пустинен остров
и ще остана там до края на живота си!
Дано не лъжеш. При следващата ни среща ще отнесеш поне хиляда плесника!
Не лъжа! Кълна се!
Да те няма.
Хайде да поритаме! - Но така аз няма да мога да играя!
Джотаро!
Виждаш ли онова момиченце, глупако?
Моят Станд влезе в ухото й.
Запътил се е към мозъка й. Да не си мръднал, Джотаро!
Ей сега ще те наръгам в гръбнака!
Ще те осакатя до живот!
Само опитай да ми посегнеш с Платинена звезда
и момиченцето е пътник! Не би убил едно дете, нали?
И таз добра... Хубаво, наръгай ме.
Глух ли си? Казах ти да не...
... мърдаш.
Какво стана? Нямаше ли да ме ръгаш?
Така, например.
Тялото ми се е вцепенило! Защо?
Какво е това, което се е увило около мен?
Не забеляза ли, че Какьоин беше омотал пипало от Жреца
около крака на твоя Станд?
Имаше опашка чак до тук, но сигурно си бил много отнесен,
щом не си го отразил?
Простете ми!
Искай прошка от баба Еня - жената, която уби.
Ние от самото начало не сме се канели да го правим.
Дио ми плати в аванс... Твой е.
И таз добра... Ти си най-долната твар в човешката история.
Не може да ми се разплатиш с пари.
Не си забравяй касовата бележка.
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Имам чувството, че някой ни наблюдава.
Гони те параноята. - Аз също усещам нечие присъствие.
Не мога да се отърся от чувството, че някой ни наблюдава.
Нещо не е наред.